Kenneth E. Hagin:  Nőkérdés az Ige fényében

A férfi a feje a nőnek?

A férfi a feje a nőnek? Felszínesen megvizsgálva úgy tűnhet, hogy a következő igevers egyértelműen kijelenti ezt.

Akarom pedig, hogy tudjátok, hogy minden férfiúnak feje a Krisztus, az  asszonynak feje pedig a férfiú, a Krisztusnak feje pedig az Isten. 
                                                                                            1 Korinthus 11.3

Ha azonban megnézzük ezt az igeverset más - nem a King James - fordításban, láthatjuk, hogy összhangban van az  Efézus 5.23-mal, amely azt mondja: „Mert a férj feje a feleségének….”

1.Korinthus 11:3  ( Weymouth fordítás )
Akarom, hogy tudjátok, hogy minden férfinek feje a Krisztus, az asszonynak feje pedig a férje, a Krisztusnak feje pedig az Isten.

1 Korinthus 11:3   ( Worrel fordítás )
De azt szeretném, hogy tudjátok, hogy minden férfinek feje a Krisztus, a feleségnek pedig a férje a feje, a Krisztusnak feje pedig az Isten.

  Nos, minden férfi feje minden nőnek? Egész biztosan nem! A férfi csak  egy  nőnek lehet a feje  - saját feleségének. De nem feje minden nőnek. 
  Emlékszem néhány dologra, amit egy férfi prédikált egy ébredési összejövetelen, abban a gyülekezetben, amelyet legutoljára pásztoroltam. Ez az ember nemigen szerethetett tanulni, mert különben nagyobb tudása lett volna. Csak felületesen futotta át az igeverseket, mint amikor valaki a felszínen keresi az aranyat. Én nem javítottam ki azt az embert, amint a dolgait prédikálta a pulpitusról. Tudtam, hogy a hívek úgysem fogadják el azt, amit mond. De miután visszajöttünk a szolgálati lakásunkba, még ott sem akarta abbahagyni ezt a témát. Végül azt mondtam neki:
- Testvérem, az az igevers nem ezt mondja.
- Dehogynem - mondta ő -, itt írja, hogy a férfi feje a nőnek.  A férfi a feje a nőnek mindenben.
- Nem, ez nem így van- válaszoltam.  - A férfiak nincsenek a nők felett az Úrban.  Ha ez így lenne, a nők sohasem juthatnának üdvösségre, csak ha a férjük engedné.
  Ez az ember nagyon kemény álláspontot képviselt a nőkkel szemben. Mindig csak a nőkről prédikált. Valóban nehéz ember volt.  A feleségét nem tartotta partnerének, lábtörlőként kezelte, akin taposhat. Többnyire, képletesen szólva, a felesége és a gyermekei nyakán taposott.
- Először is - mondtam neki -, te nem vagy a feje az én feleségemnek. Én vagyok az ő feje.
  Megpróbálta előírni a nőknek, így a feleségemnek is, hogyan kell öltözködniük, és egyebeket is. Ezért azt mondtam neki:
Az én feleségem úgy öltözködik és fésülködik, ahogy az Urat dicsőíti, és ezáltal nekem is tetszik. Ő maga tudja, mert az Úrban van, hogy milyen legyen a viselete. Ha mégsem így lenne, akkor ez rám tartozna először. 
Az Újszövetségben az „aner” görög szó szerepel mind a  férfi mind a férj szavakra. Az újszövetségi görög nyelvben nincs külön szó a férjre. Ugyanúgy nincs külön szó a feleségre. Vagyis a „gyne” görög szó fordítható nőnek és feleségnek is.
Ebből az következik, hogy a szövegkörnyezet határozza meg, miről van szó. Neked kell megállapítanod a szövegkörnyezetből, hogy általában a nőkről, vagy kizárólag a feleségekről van-e szó. Néha Pál általánosságban beszél a nőkről, máskor viszont kizárólag a feleségekről szól. Az ilyen igerészeket a feleség szerepével kapcsolatosan kell értelmeznünk. 
  Szövegünk ( 1Korinthus 11:3 ) nem jelentheti azt, hogy minden férfi ugyanabban a kapcsolatban áll minden nővel, amelyben Krisztus áll minden férfivel.  Ez így nem lehet igaz.
Krisztus a feje a nőnek épp annyira, amennyire Ő a feje a férfinek. Ha nem Ő a feje a nőnek, akkor a nő nincs a Gyülekezetben, mert Krisztus a feje a Gyülekezetnek.  
  Lehetséges a Bibliával azt mondatni, amit csak hinni akarsz. Amiben csak hinni akarsz, arra találhatsz igeverseket, félreértelmezheted őket, kiveheted a szövegkörnyezetükből, és azt mondathatod velük, amit csak akarsz.
  A közelmúltban odajött hozzám valaki, miután azt a kijelentést tettem, hogy a férfi nem a szellemi feje a nőnek.
- Márpedig a férfi a feje a nőnek - mondta ő.  - A Biblia így mondja: Ahogy Krisztus feje a Gyülekezetnek, úgy a férfi feje a nőnek.
Majd megkérdezte tőlem:
- Krisztus a szellemi feje a Gyülekezetnek?
- Igen - válaszoltam.
- Akkor a férfi a szellemi feje a feleségnek.
- És Krisztus nem a feleség szellemi feje? - kérdeztem én.
- Nem, Ő nem.
- Ha Krisztus nem szellemi feje a feleségnek, akkor ő nincs a Gyülekezetben, igaz?
- Na, igen-igen, - mondta ő - persze, hogy a Gyülekezetben van. 
- Nos- mondtam -, ha a nő a Gyülekezetben van, és tagja Krisztus Testének, akkor Krisztus a nő feje, nem a férfi.
  Pál egyszerűen szemléltette ezt. Családi szempontból - az otthon vezetése szempontjából - a férfi feje a feleségnek, éppúgy, ahogy szellemi szempontból Krisztus feje a Gyülekezetnek. 

  Pál nem mondja, hogy a férj a feleség feje szellemi értelemben.  Ha ez igaz lenne, akkor az újjászületett feleségnek, ha a férje még nem nyert üdvösséget, nem lenne szellemi feje. Érted már? De dicsőség Istennek, a nőnek van szellemi feje - az Úr Jézus Krisztus!

  Ugyanez az ember még azt is állította, hogy mivel a férfi a feje a nőnek, a feleségnek engedelmeskednie kell, és mindenben alá kell vetnie magát a férjének. Azt mondta nekem:
- Ha egy férj azt mondja a feleségének, hogy feküdjön le egy másik férfivel, azt is köteles megtenni. 
 Ez nem így működik! A férj nem ura felesége lelkiismeretének - felesége szellemének. Jézus a feleség Ura szellemileg, pontosan annyira, amennyire Ő az Ura a férfinek szellemileg.
  A Biblia azt mondja:  „Aki pedig az Úrral egyesül, egy lélek(szellem) Ővele.” ( 1Kor.6:17) És ugyanabban a fejezetben ez áll „…aki paráznával egyesül, egy test vele. Mert ketten lesznek, úgymond egy testté.” ( 16.vers )
Az Írás ugyanezzel a szóhasználattal él:„…és lesznek ketten egy testté”, amikor a férjről és a feleségről beszél.  ( Ef. 5.31 )

  Érted már, hogy ez csak a férj és a feleség közötti kapcsolatban van - az otthoni dolgokban -, hogy a férj a feje a feleségnek?  Szellemi szempontból, ha a férfi vagy nő egyesül az Úrral, egy szellem lesz Ővele, és Jézus lesz a szellemi feje. A nő pont annyira tagja Krisztus Testének, mint a férfi. És Krisztus a szellemi feje a nőnek, éppúgy, ahogy Ő a szellemi feje a férfinek.

    Minden nő közvetlenül Krisztushoz jöhet, nincs szüksége a férfi közbenjárására, vagy jóváhagyására. 
  Hallottam olyan férfiakat, akik azt mondták, hogy hozzájárulásuk nélkül feleségük még csak nem is imádkozhat. Ez nem így van! Minden nő Istenhez járulhat, a férje vagy bármely más férfi közbenjárása és beleegyezése nélkül. 
   A nő ugyanolyan szoros személyes kapcsolatot alakíthat ki az Úr Jézus Krisztussal, mint bármely férfi. Valójában sok asszony bensőségesebb kapcsolatban van Krisztussal, mint sok férfi.

  Feleségként viszont, a természetes emberi kapcsolat tekintetében, a nőnek alárendelt helye van a családban. 
( A nőnek nincs alárendelt helye Krisztus Testében. És ez nem jelenti azt, hogy a férj és a feleség ne lenne egyenlő Isten előtt!)
  A családi jó rend kedvéért a férjnek kell a ház fejének lennie. Intelligens nő nem gondol arra, hogy hozzámenjen olyan férfihoz, aki szerinte nem méltó arra, hogy elfoglalja ezt a helyet. Sok szerencsétlenséget el lehetett volna kerülni, ha elfogadták és betartották volna Istennek a családi kormányzásra vonatkozó rendjét. A férj ne legyen akaratos, és ne zsarnokoskodjon a felesége felett! Inkább legyenek egymásnak kölcsönösen segítőtársak minden dologban, ami jelen és örök sorsukat illeti! A férjnek kell viselni a nagyobb felelősséget, így neki kell, hogy nagyobb hatalma legyen.(A bűnbeesés után Isten mondja: „Epekedel a te férjed után, az pedig uralkodik rajtad!” I. Mózes 3:16. Az asszony teremtetett a férfiért, és a bűnbeesés következtében a férj vezető szerepe a családban megerősödött. De Pál apostol írja: „Úgy kell a férfiaknak szeretni az ő feleségüket, mint az ő tulajdon testüket. Eféz. 5.28 Tehát nem uralkodik, hanem szeretettel vezet! A feleség szívesen engedelmeskedik férjének, ha az szereti őt!) Ha mind a férj, mind a feleség az, aminek lenniük kell, a férj át fogja venni helyét a természetes szinten, mint a család feje, a feleség pedig örülni fog, hogy a helyén látja a férjét. Egy valódi nő sem akarhatja, hogy férje „Bólogató János”, vagy „pincsikutya” legyen. Abban leli örömét, hogy aláveti saját akaratát férjének, ha ez szükséges, nem pedig abban, hogy nevetségessé teszi őt a szomszédok előtt. 
Nem téveszthetjük szem elől az Ige világos és egyszerű tanítását ezzel kapcsolatban.
:
.Efézus 5. 21-25 

21. Engedelmeskedjetek egymásnak, Krisztus félelmében.  
22. Az asszonyok engedelmeskedjenek férjüknek, mint az Úrnak; 
23. mert a férfi feje a feleségnek, ahogyan Krisztus is feje az egyháznak, és ő a test üdvözítője is.  
24. De amint az egyház engedelmeskedik Krisztusnak, úgy engedelmeskedjenek az asszonyok is a férjüknek mindenben.  
25. Férfiak! Úgy szeressétek feleségeteket, ahogyan Krisztus is szerette az egyházat, és önmagát adta érte!

  Pál az egész Gyülekezethez szól, amikor azt mondja: „Engedelmesek legyetek egymásnak…” Azt érti ez alatt, hogy uralkodnunk kell egymás felett a Gyülekezetben?  Nem! Ez azt jelenti, hogy legyünk előzékenyek, kedvesek, és alkalmazkodjunk egymáshoz. 
Majd a következő versben ez áll: „Az asszonyok engedelmeskedjenek férjüknek, mint az Úrnak!”
Ez azt jelenti, hogy a férjnek uralkodnia kell a felesége felett úgy, hogy a feleségnek soha semmiben nem lehet szava? Nem! Ez azt jelenti, hogy legyenek egymáshoz kedvesek és törekedjenek arra, hogy jól kijöjjenek egymással.

  Jézus így imádkozott: „Hogy mindnyájan egyek legyenek; amint te énbennem, Atyám, és én tebenned, hogy ők is egyek legyenek mibennünk…” (Ján.17.21) Ebbe a hívő feleségek éppúgy beletartoznak, mint a hívő férjek. 

  A legtöbb elméletet, amit az alávetettség témakörében hallunk, nem lehet igeversekkel alátámasztani; az emberek kiveszik az igeverseket szövegkörnyezetükből, és olyat mondatnak velük, amit azok nem mondanak. Az ilyen tanítások miatt érzik azt a nők, hogy ők alacsonyabb rendűek a férfiaknál. Ezek miatt érzik úgy, hogy rabszolgának, vagy cselédnek kellene lenniük. Ezek a tanítások megkötöznek, ahelyett hogy felszabadítanának. 

   Isten Igéje azonban világosan kijelenti: „Megismeritek az igazságot, és az igazság szabadokká tesz titeket.” (Ján.8.32)  Az igazság sohasem tesz megkötözötté.

A feleség mindig engedelmes legyen a férjének?

Ebben a fejezetben a választott igeversünk utolsó részével foglalkozunk csupán, és ezzel a kérdéssel: Mindenben engedelmes legyen a feleség a férjnek?
  A ti asszonyaitok hallgassanak a gyülekezetekben, mert nincsen megengedve nékik, hogy szóljanak; hanem engedelmesek legyenek, amint a törvény is mondja.  1 Kor. 14:34
                                                                                                                
  Hogy megvilágosítsa ezt a verset, Pál elküld minket a törvényhez:  „….amint a törvény is mondja.”
A törvény szó, ahogy az Újszövetség használja, vonatkozhat:  
-          A Tízparancsolatra, 
-          Mózes öt könyvére, melynek neve „Pentateukhosz”,  
-          Az egész Ószövetségre. 
Mivel a Tízparancsolatban nincs semmi a nők jogairól, Pál itt vagy a „Pentateukhosz”-ra, vagy az egész Ószövetségre utalt. Nézzük meg akkor, mit mond a törvény. ( Néha feltételezzük, hogy tudjuk, mit mond a törvény, és azt a saját elgondolásunk szerint magyarázzuk, és nem annak fényében, amit az valóban mond. )
  Láthatjuk, hogy kezdetben, a Teremtés Könyvében, Isten megteremtette a férfit és a nőt. Mind a férfinak, mind a nőnek feladata volt, hogy hatalma alá hajtsa az egész Földet és uralkodjon felette. (1Móz.1. 26-28 )  A vadállatok ösztönösen ugyanúgy félnek a nőktől, mint a férfiaktól. A nő nem Ádám lábából, hanem oldalából vétetett. A nő nem azért van, hogy elnyomják, ahogy az szokás a pogányoknál, hanem hogy a férfi oldalán álljon keresztény módon. (1Móz.2:21,22)

„ És monda az Úr Isten: Nem jó az embernek egyedül lenni…” ( 1Móz.2:18 ) Isten tudta, hogy nem jó a férfinek, ha nincs segítőtársa, ha nincs a nő, aki ösztönözheti. Így Isten a nőt a férfi segítőtársának teremtette; olyan segítőtársnak, aki méltó hozzá. Pál felismeri ezt a kölcsönös egymástól való függést a következő igerészben, amit a jobb megértés kedvéért szeretnék a Weymouth-féle fordítás szerint idézni.

Nem a férfi származik a nőből, hanem a nő a férfiból.
Mert nem a férfi lett teremtve a nő miatt, hanem a nő a férfi miatt.
Mégis, az Úrban a nő nem független a férfitól, sem a férfi a nőtől.
Mert, ahogy a nő a férfiból származik, a férfi is születésekor a nőtől származik; de minden végül is Istentől származik. 
                            1 Kor. 11:8,9,11,12  ( Weymouth )

A Teremtés Könyvében nem találunk arra utalást, hogy egyenlőtlenség lenne a férfi és a nő között. A nők nincsenek alávetve a férfiaknak. Van viszont egy férj-feleség kapcsolat. A feleségeknek valóban alárendelt helyük van a családban. Nincs viszont alárendelt helyük az Úrban.

  A Biblia szerint: „…nincs férfi, sem nő; mert ti mindnyájan egyek vagytok a Krisztus Jézusban.”(Gal.3.28)
A nők „Isten fiai”-nak hivatnak, csakúgy, mint a férfiak.  János az egész Gyülekezetnek írt - nem csak a férfiaknak.  Amikor azt mondta: „Szeretteim, most Isten gyermekei  ( „ Isten fiai” -angol ford. ) vagyunk….” ( 1Ján.3.2) ( Az 1 János 3.1-ben a Károli fordításban is így áll: „Isten fiainak neveztetünk. „ - a ford. megj.)
Ez a vers így folytatódik: „…és még nem lett nyilvánvalóvá, hogy mivé leszünk, hogy ha nyilvánvalóvá lesz, hasonlókká leszünk Őhozzá; mert meg fogjuk Őt látni, amint van.” A nők is éppen annyira hasonlóvá lesznek Őhozzá, mint a férfiak. 

Ószövetségi példák

  Vizsgáljunk meg néhány férjet és feleséget, ahogy feljegyeztettek a törvényben. Péter Sárát említi olyan mintafeleségként, akinek példáját érdemes követni a keresztény feleségeknek.
„Miként Sára engedelmeskedett Ábrahámnak, urának nevezvén őt, akinek gyermekei lettetek, ha jót cselekesztek, és semmi félelemtől nem rettegtek.” (1 Pét.3.6 )
  Ki  lehet emelni ezt az egy verset és azt mondani: „ Na látod, hogy a feleségnek engedelmeskednie kell férjének, ahogy Sára is engedelmeskedett Ábrahámnak. „Viszont ez azt jelenti, hogy a feleségnek nincs joga kifejteni saját véleményét? Néhány ember szavaiból az derül ki, hogy a feleségnek soha nem lehetett arra joga, hogy kifejtse saját nézetét, a feleség irányítás alatt van - engedelmességben, alávetettségben - és nem sokkal különb egy rabszolgánál. Péter azonban nem ezt mondja. Nézzük most meg, mit mond a törvény.

„Monda azért Szárai Ábrámnak: Bántódásom van miattad. Én adtam öledbe szolgálómat, és mivelhogy látja, hogy teherbe esett, nincsen előtte becsületem. Tegyen ítéletet az Úr énközöttem és teközötted. 
És monda Ábrahám Szárainak: Ímé, a te szolgálód kezedben van, azt tedd vele, amit jónak látsz. Nyomorgatja vala azért Szárai, és az elfuta őtőle.” 1 Mózes 16: 5,6
                                                                  
  Itt azt látjuk, hogy Ábrám megengedte Szárainak, hogy saját belátása szerint cselekedjen. Ábrám nem uralkodott a felesége felett, mint valami kényúr. 
  Mózes első könyvében, a 16.fejezettől fogva egészen a 21.fejezetig, a Biblia egy nézeteltérésről számol be. A vita csúcspontján láthatjuk, hogy Ábrahám engedett Sára erőszakoskodásának, és hagyta, hogy felesége azt tegye, amit jónak lát. Ahogy majd látjuk, Isten a feleségnek adott igazat, és nem a férjnek.   

(Sára) monda Ábrahámnak: Kergesd el ezt a szolgálót az ő fiával egyben, mert nem lesz örökös e szolgáló fia az én fiammal, Izsákkal.
Ábrahámnak pedig igen nehéznek látszék e dolog, az ő fiáért.
De monda az Isten Ábrahámnak: Ne lássék előtted nehéznek a gyermeknek és a szolgálónak dolga;
Valamit mond néked Sára, engedj az ő szavának, mert Izsákról neveztetik a te magod.  1 Mózes 21: 10-12
                                                                                                                    
  Isten azt mondta Ábrahámnak, hogy hallgasson a feleségére. Ezek szerint ebben az esetben Sára irányította a férjét. Isten pedig jóváhagyta ezt. Isten mindig ezt teszi, amikor a feleségnek van igaza. Isten mindig azt hagyja jóvá, ami helyes.  Néhány teljes evangéliumi szolgáló, még szégyellem kimondani is, azt mondta nekem, hogy a nőnek mindent meg kell tennie, amit csak a férje mond. Szemembe mondták, hogy ha a férj azt mondja feleségének, feküdjön le egy másik férfivel, a feleségnek azt is meg kell tennie, mert a Biblia szerint engedelmességgel tartozik férjének. Isten sohasem fogja támogatni azt, ami helytelen.  Ez még a Tízparancsolat egyikét is áthágná. 
  Egyszer azt mondta nekem valaki: „Ha a férj azt mondja a feleségének, menjen el vele inni, akkor az asszony köteles elmenni vele.  Ha a férj azt akarja, hogy a felesége menjen el a kocsmába, akkor a feleségnek el kell mennie.” Egy másik illető meg azt mondta: „Ha az üdvösséggel még nem rendelkező férj megtiltja a feleségének, hogy gyülekezetbe járjon, a feleségnek nem szabad elmennie oda. Ha a férj megtiltja a feleségének a Biblia olvasását, akkor a feleségnek nem szabad olvasnia.  A feleség szó szerinti engedelmességgel tartozik a férjének.”

  Péter Sárát adta nekünk követendő példaként.  Kövessük tehát ezt a példát. Amikor Sárának volt igaza, Isten az ő pártjára állt.  Isten nem fogja támogatni a férjet, amikor a férjnek nincs igaza, hasonlóképpen Isten nem fogja támogatni a feleséget, amikor neki nincs igaza. 

Abigail bölcs asszony volt, a férje viszont bolond volt.  A Biblia „Béliál fiá”-nak nevezi a férjét. Azzal, hogy nem engedelmeskedett férjének, megoldott egy súlyos helyzetet, és elnyerte Dávid kegyét. Ha a férjére hallgatott volna, sok vér kiontatott volna.

„ És monda Dávid Abigailnak: Áldott legyen az Úr, Izráelnek Istene, Aki téged ma előmbe küldött! És áldott legyen a te tanácsod, és áldott légy te magad is, hogy a mai napon megakadályoztál engem, hogy gyilkosságba ne essem, és ne saját kezemmel szerezzek magamnak elégtételt!      1 Sámuel 25. 32,33
Olvasd el az egész történetet a Bibliádból és majd észreveszed, hogy Isten Abigail oldalán áll - bár engedetlen volt a férjének.

Mindenben engedelmeskedni?

Az nem lehet józan vélekedés, hogy minden feleségnek mindig mindenben engedelmeskednie kell a férjének.  A második fejezetben már beszéltem  arról az esetről, amikor egy férfi, aki bibliaoktató volt odajött hozzám, miután azt mondtam, hogy a férj nem hatalmaskodhat felesége felett, és hogy Jézus a feleség szellemi feje. Ez a férfi a továbbiakban így szólt: „Lapozz az Efézus 5.24-hez.”  Majd pedig felolvasta nekem : „De miképpen az egyház engedelmes a Krisztusnak, azonképpen az asszonyok is engedelmesek legyenek férjüknek mindenben.”- Ahogy olvasta, igen nagy nyomatékkal kihangsúlyozta: „mindenben”.  „A feleségnek - mondta - engedelmeskednie kell a férjének mindenben.”
  Akkor mondta azt is, hogy ha a férj azt mondja a feleségnek, feküdjön le egy másik férfivel, a feleségnek még azt is meg kell tennie. Ez az ember nagyon hangsúlyozta azt a tényt, hogy az Ige nem köti ki, hogy a férjnek kereszténynek kell lennie; csak azt mondja, hogy a feleség engedelmes legyen.  „Még ha a férjnek nincs is üdvössége, a feleségnek akkor is meg kell tennie, akármit is mond neki a férje.” Ő ehhez az egy vershez ragaszkodott, hogy alátámassza nézeteit.  Viszont Isten Igéje világosan mondja, hogy két vagy három tanú vallomása alapján áll meg minden dolog. ( V. Mózes 17.6, 19.15, 2Kor. 13.1) Az egész Biblia tanításait figyelembe kell vennünk. Nem szabad kiemelnünk egy elszigetelt részt és arra építeni valamiféle tantételt. 
  Szeretném megismételni: Az nem lehet józan vélekedés, hogy minden feleségnek mindig mindenben engedelmeskedni kell a férjének. Ha egy őrjöngő férj azt parancsolná a feleségének, hogy ölje meg a gyermekeit, épeszű ember nem mondja azt, hogy a feleségnek ilyenkor is engedelmeskednie kell. Ha pedig ilyen esetben a feleségnek nem kell engedelmeskedni, akkor van még egy sor más dolog, amiben nem köteles engedelmeskedni - mert ezek helytelen dolgok!

A FÉRJ NEM TEHETI MEG, HOGY VISSZAVONJA AZ ÚR BÁRMELY PARANCSOLATÁT!

      Smith Wigglesworth, Istennek ez a hatalmas szolgája egyszer azt mondta: „Isten után, minden, amit egész szolgálatomban elértem, drága feleségemnek köszönhetek. Majd elmesélte, hogy amikor még vízvezetékszerelő volt Angliában, és kezdett neki jól menni anyagilag, mivel ő végezte a régi bérházakban és épületekben a vízvezeték beszerelését, néha hét napot is dolgozott egy héten. Elmondta, hogy elhidegült Istentől és visszaesett szellemében. Nos, amikor az ember visszaesik és kikerül az Istennel való közösségből, akkor már nem érdeklik annyira Isten dolgai. Aztán amikor látod, hogy a másik ember Istennel jár, ez ítélkezővé tesz téged. 
- Túl sokat jársz a gyülekezetbe - mondta a feleségének. - Többet nem mehetsz oda. Ismerem én annyira a Bibliát, hogy tudjam, a férj a feje a feleségének. Neked pedig engedelmeskedned kell. Én tehát azt mondom, ne járj a gyülekezetbe, és így te nem fogsz többet odamenni. 
A felesége édesen mosolygott, és azt mondta:
- No, Smith, te vagy ennek a háznak a feje, és te vagy az én férjem. Amit ebben a házban mondasz, az úgy van. És te épp olyan jól tudod, mint én, hogy én nem hanyagollak el téged, se a gyerekeket, se a háztartást. De nem te vagy az én Uram. Jézus az én Uram. A Bibliában az áll, hogy ne hagyjuk el a gyülekezeteinket. A Biblia azt mondja, hogy járjak a gyülekezetbe, és én járni is fogok.
  Nos - mesélte ő-, dúltam-fúltam a haragtól, és még átkozódtam is. Egy nap végül is azt mondtam neki: 
- Ha ma este elmész a gyülekezetbe, ki foglak zárni.  
  Ennek ellenére elment, én pedig kizártam őt. Feleségemnek nem volt kulcsa, így nem tudott bejönni. Másnap reggel lejöttem a lépcsőn, kinyitottam a hátsó ajtót, és ott találtam a feleségemet, kabátjába burkolózva, az ajtónak támaszkodva. Ott töltötte az egész éjszakát. Amikor kinyitottam az ajtót, majdnem beesett a konyhába. Majd felugrott, kedvesen mosolygott és azt mondta: 
- No, drágám, hogy vagy ma reggel? 
  Rendkívül kedves és aranyos volt, azonban én jobban örültem volna, ha egy kicsit megszid. De ő nem ezt tette. Egyszerűen visszaszeretett Istenhez. Ugyanakkor feleségem nem engedett az igazságból. Ha ő kimaradt volna a gyülekezetből és engem követ, mindketten bajba jutottunk volna.”
  Sokszor láttam ezt megtörténni pásztori szolgálatom során. Hallottam nőket így beszélni: „A férjem nem akarja, hogy a gyülekezetbe járjak. Ő azt akarja, hogy ide meg oda járjak, és ezt meg azt tegyem. Arra gondoltam, hallgatok rá, és így talán megnyerem őt.” Láttam, hogyan csúsztak vissza az ilyen nők, férjeikkel együtt.  Néhányuknak végül sikerült visszakerülni az Istennel való közösségbe, de arra nem emlékszem, hogy akár egynek a férje is üdvösségre jutott volna.

  Másrészről, emlékszem, hogy sok olyan hithű asszony volt azokban a gyülekezetekben, akiknek erőszakos férjeik megtiltották a gyülekezetbe való járást.
  Különösen jól emlékszem egy kis asszonykára. Micsoda nehézségei voltak! Ha az embernek ösztönzésre volt szüksége - ha prédikálni próbált az ember és az egész összejövetel halottnak tűnt -, csak rá kellett pillantani erre az asszonyra, és máris ihletet kapott a prédikálásra. Az arca mindig úgy ragyogott, mint a Nap.
Egyik este azt mondta nekem a feleségem:
- Drágám, észrevetted Mary lábát?
- Nem, nem vettem észre. Valami baj volt vele?
- Nos - mondta a feleségem -, csak az, hogy sárcipő volt rajta. 
- Sárcipő! Már egy hónapja nem esett! Miért volt rajta sárcipő?
- Joe nem akarta, hogy eljöjjön a gyülekezetbe. Mérges volt és eldugta a cipőjét.
A férje azt gondolta, ha eldugja a cipőjét, akkor nem megy el a gyülekezetbe. Ő viszont felvette a bakancsát és mégiscsak eljött. Biztos vagyok abban, ha a férje kidobta volna a bakancsát, akkor is eljött volna mezítláb.
Szelíd kis asszony volt, viszont emlékszem, mikor azt mondta nekem:
- Semmiképpen nem akarok a férjem felett uralkodni. Ő a férjem, és én tisztelem őt. Ő az apja a gyermekeimnek és én arra tanítom a gyerekeket, hogy tiszteljék őt. De ő nem tölti be azt a helyet, amit be kellene töltenie. Őt nem érdeklik Isten dolgai, és nem hajlandó gyülekezetbe járni. Úgy tűnik, ezekben a dolgokban nekem kell átvenni az irányítást. Vagy tévednék?
- Nem - mondtam -, nem tévedsz. Igazad van.
Nem engedett az igazságból. Később elmondta nekem, hogy mit mondott a férjének: 
- Joe, én nem akarom elvenni tőled a hatalmadat. De a gyerekeket továbbra is viszem a vasárnapi iskolába és a gyülekezetbe. Ha a gyerekek téged követnének, akkor rászoknának a kártyára és az italra. És van még valami; nekünk imádkoznunk kell az asztalnál. Úgy ülünk asztalhoz és kezdünk enni, mint egy disznócsorda. Mielőtt eszünk, én imádkozni fogok.”
  Nem kérdezte meg férjétől, hogy megteheti-e. Azt mondta: „Én meg fogom tenni.” És már a következő étkezésnél így is tett. Egyik gyermeke megleste apját, és azt mondta: „Mami, a papa csak ült ott mereven, mintha nagyon dühös lett volna” Egy idő után azonban már ő is velük együtt lehajtotta a fejét és becsukta a szemét. 
Azt is elmesélte, hogy mit mondott a férjének egy kis idő múlva: „Joe, nekünk olvasnunk  kell a Bibliát ebben a házban, ez pedig a te feladatod kellene hogy legyen. De mivel te nem teszed, ezentúl minden lefekvés előtt én fogok felolvasni egy fejezetet, és én imádkozom a gyerekekkel. Mivelhogy te is itt élsz, biztos van annyi tisztelet benned irántam és a gyerekek iránt, hogy leülsz és hallgatsz.”
Elmesélte, hogy a férje néha meg is hallgatta őket. Igaz, eleinte amikor ő és a gyerekek letérdeltek imádkozni, a férj még ülve maradt. Egy idő után azonban kiszállt székéből és ő is letérdelt velük.
Hála Istennek, ez az asszony nem engedett az igazságból! Ahogy tudom, minden gyermeke keresztény lett. Később valaki azt is elmondta, hogy közel a hatvanhoz az öreg Joe is megtért Istenhez. 

Sohasem viszed semmire, ha bármi módon is kompromisszumot kötsz az Ördöggel! Egyensúlyra van szükségünk ezekben a dolgokban. A férj nem teheti meg, hogy visszavonja az Úr bármely parancsolatát! A férj nem ura felesége lelkiismeretének. Jézus Krisztus az Ura.

    A feleség maradjon hű meggyőződéséhez, még azon az áron is, ha ezzel elveszti férjét, ha a férj nem hajlandó eltűrni a feleség Krisztushoz való hű odaadását!    

       „Ha pedig a hitetlen elválik, ám váljék el; nem vettetett szolgaság alá a keresztény férfiú, vagy asszony az ilyen dolgokban. De békességre hívott minket az Isten.”     1 Kor. 7.15

Engedelmesség

1 Péter  3: 1-7  ( WEYMOUTH fordítás )

1.Házas nők, hasonlóképpen vessétek alá magatokat férjeiteknek, hogy így, még ha közülük néhányan nem is hiszen az Igének, ők az Ige nélkül is megnyeressenek, látván feleségeik napi életvitelét.
2.Mivelhogy látják, hogy a ti napi életviteletek milyen tiszta és tiszteletre méltó.
3. A tiétek ne legyen külső díszítés, hajfonatok, aranyékszer viselete, vagy különféle ruhák viselete;
4.Hanem a természetes belső szépség, a békés és szelíd szellem romolhatatlan díszítése, mely valóban értékes Isten szemében.
5. Mert a régi szent asszonyok is így díszítették magukat, Istenbe vetették reményüket, alávetették magukat férjeiknek.
6. Így engedelmeskedett Sára Ábrahámnak, urának nevezete őt. És ti Sára gyermekei lettetek, ha a helyeset cselekszitek, és ha nem engeditek meg, hogy bármi is megrémisszen titeket.
7. Férjek, hasonlóképpen éljetek úgy feleségeitekkel, hogy tisztában vagytok azzal a ténnyel, hogy ők gyengébbek nálatok. Mégis, mivelhogy velük együtt örökösei vagytok az Istentől való élet ajándékának, tisztelettel bánjatok velük; azért, hogy imáitoknak ne legyen akadálya.

Az újszövetségi fordítások, a „hupotasso” görög szót fordítják úgy, hogy alávetni, engedelmeskedni, engedelmesnek lenni. Ez a szó szerepel. az 1 Péter 3:1-ben és máshol is, amikor arról van szó, hogy a keresztények vessék alá magukat egymásnak.
Pál is ezt a szót használja az 1.Kor.16.16-ban: „Hogy ti is engedelmeskedjetek az ilyeneknek, és mindenkinek, aki velük szolgál és fárad.” Az efézusi levélben is ezt a szót használja:  „Engedelmesek legyetek egymásnak Isten félelmében. Ti asszonyok a ti saját férjeteknek engedelmesek legyetek, mint az Úrnak.” ( Ef.5. 21,22)

Milyen engedelmességről van itt szó? Pál biztosan nem arra gondolt, hogy a testvérek egymás rabszolgái legyenek, inkább arra, hogy próbáljanak meg egymás kedvében járni, amennyire csak lehet, így kerüljék el a vitákat, veszekedéseket és szakadásokat.
Csupán erre gondolt, amikor azt mondta: „Engedelmeskedjetek”

Látnunk kell, hogy ez a fajta engedelmesség, a szeretet engedelmessége, hogy a szeretet uralkodjék.

Hallgassanak a nők a gyülekezetben?

„A ti asszonyaitok hallgassanak a gyülekezetekben, mert nincsen megengedve, hogy szóljanak; hanem engedelmesek legyenek, amint a törvény is mondja. Hogyha pedig tanulni akarnak valamit, kérdezzék
meg otthon az ő férjüket; mert éktelen dolog asszonynak szólni a gyülekezetben. Avagy titőletek származott-é az Isten beszéde, avagy csak hozzátok jutott el?”       1 Kor. 14.  34-36

  Ahogy már előzőleg említettük, az eredeti görögben egyazon szó van a férfi és a férj szavakra - vagyis nincs külön szó a férjre; ugyanígy csak egy szó van a nő és a feleség szavakra - vagyis nincs külön szó a feleségre. Nekünk kell eldönteni a szövegösszefüggésből, hogy a nőkről van-e szó általánosságban, vagy kizárólag a feleségekről.

A 34. vers például nem vonatkozik minden nőre. Nem vonatkozhat, hiszen a következő versben ez áll: „Hogyha pedig tanulni akarnak valamit, kérdezzék meg otthon az ő FÉRJÜKET...”  Nem minden nőnek van férje. Ez a szövegrész biztosan nem vonatkozik a hajadon nőkre.  A „gyne” görög szót itt feleségnek kellett volna fordítani. „A ti feleségeitek hallgassanak a gyülekezetekben..."

A.S. Worrel így fordítja ezeket a verseket: „A feleségek maradjanak csendben a gyülekezetekben; mert nincs megengedve nekik, hogy szóljanak, hanem legyenek alávetettségben, ahogy a törvény is mondja. És, ha akarnak tanulni valamit, kérdezzék meg saját férjeiket otthon; mert szégyen az, amikor a feleség szól a gyülekezetben. " 
 ( 1 Kor. 14. 34,35 )

A másik híres szövegrész ebben a tárgykörben, nagyon hasonlatos az iméntihez.

1. Timótheus  2: 11-15

11. Az asszony csendességben tanuljon teljes engedelmességgel.
12. A tanítást pedig nem engedem meg az asszonynak, sem hogy a férfin uralkodjék, hanem legyen csendességben.
13. Mert Ádám teremtetett elsőnek, azután Éva.
14. És Ádám nem csalatott meg, hanem az asszony megcsalatván, bűnbe esett.
15.Mindazonáltal megtartatik a gyermekszüléskor, ha megmaradnak a hitben és szeretetben és a szent életben  mértékletességgel.

Segít a megértésben ezeknél a szövegrészeknél, ha nem felejtjük el, hogy 
- Pál nem beszél minden nőről, csak a feleségekről, 
- Pál arról szól, hogy tanulni valamit és kérdéseket feltenni. 
          	   ( 1 Kor.14.35,  1 Tim.2.11)

Ha a görög „gyne” szót feleségnek fordítjuk, nem pedig asszonynak, ezek a szövegrészek érthetővé válnak. Pál Ádámra és Évára hivatkozik a Timótheusnak írt levelében, vagyis egy férjre és egy feleségre.  Itt a férj-feleség kapcsolattal foglalkozik.

  Az akkori nők kevésbé, vagy egyáltalán nem voltak iskolázottak. Pál azt tanácsolta a feleségeknek, ha akarnak tanulni valamit, kérdezzék meg otthon a férjeiket - utalva arra, hogy az akkori férfiak nagyobb tájékozottsággal bírtak, mint a nők. (Abban az időben másképpen zajlott le az istentisztelet, lehetett kérdezni attól, aki hirdette az Igét, hiszen akkor még nem értettek sok mindent az evangéliumból az emberek. A nők is kérdeztek, de ismerethiány miatt olyasmit is, ami a férfiak előtt világos volt. Ezért utasít az apostol, hogy otthon kérdezősködjenek a férjüktől, és úgy tanuljanak.)
Manapság ez nem mindig van így. Sok nő reménytelen tudatlanságban halna meg, mit sem tudva szent hitünk alapelveiről, ha információik egyedüli forrása férjeik zavaros, sokszor téves, éppen ezért veszedelmes elképzelései lennének.

Az igei értelmezés törvénye

Minden igeverset annak fényében kell értelmezni, amit a többi igevers mond ugyanarról a témáról. Összhangban kell lennie az összes többi igeverssel. 

  Sok hiba keletkezett abból, hogy nem vették figyelembe az értelmezés ezen törvényét. Ezért vannak az embereknek nehézségeik a mi itt tárgyalt témánkkal és más egyebekkel is. Amikor egy szövegrész igeverseit értelmezzük, értelmezésünknek összhangban kell lennie az összes többi igeverssel.
  Ki lehet emelni verseket a szövegkörnyezetükből, figyelmen kívül hagyva az értelmezés törvényét, és azt mondatni velük, amit csak akarsz.

  Voltak nagyszerű emberek, csodálatos szerető szívvel, Szent Lélekkel betelve, akik hatalmas bizonyságtevők voltak, és áldásként működtek mások számára - egy ideig.  Hibákba estek azonban, mert az általuk hirdetett igeverseket nem értelmezték más Igék világosságában.

  Egyszer egy ember egy igevershez ragaszkodva próbálta bizonygatni igazát, én viszont rámutattam neki egy másik Igére.  
- Hát - mondta ő erre -, lehet, hogy voltak kivételek. De Isten így akarja.
 Nem, nem így van!
Ha egy értelmezés nincs összhangban az összes többi Igével, akkor az az értelmezés helytelen!

1 Korinthus 11:5
Minden asszony pedig, aki befedett fővel imádkozik avagy prófétál, megcsúfolja az ő fejét, mert egy és ugyanaz, mintha megnyíratott volna.

Pál itt azokról a nőkről beszél, akik imádkoznak és prófétálnak a gyülekezetben. Néhány ember azt hiszi, hogy a prófétálás prédikálást jelent. És valóban a prédikálásnak része a prófétálás. Ha mialatt prédikálsz, mondasz valamit Isten Lelkének ihletésével, akkor prófétálsz.
  Lehetséges volna az, hogy Pál annyira következetlen lett volna - különösen, ha figyelembe vesszük azt, hogy a Szent Lélek ihletésére írta leveleit - hogy egyszer engedélyezi a nőknek a gyülekezeti imát és prófétálást ( sőt még a prédikálást is)  a 11. fejezetben, azonban mire a 14.fejezethez ér, már azt mondja a nőknek, hogy hallgassanak a gyülekezetben?

Ap.csel.  2: 16-18

16. Hanem ez az, ami megmondatott Jóel prófétától:
17.És lészen az utolsó napokban, ezt mondja az Isten, kitöltök az én Lelkemből minden testre: és  prófétálnak a ti fiaitok és LEÁNYAITOK; és a ti ifjaitok látásokat látnak, és a ti véneitek álmokat álmodnak.
18. És éppen az én szolgáimra ÉS AZ ÉN SZOLGÁLÓLEÁNYAIMRA is kitöltk azokban a napokban az én Lelkemből , és prófétálnak. 

  Több száz évvel Pünkösd napja előtt Jóel próféta így prófétált erről: „És lészen azután, hogy kiöntöm Lelkemet minden testre...”
( Jóel.2.28 ) Péter azt mondta Pünkösd napján: „Ezzel beteljesedett Jóel próféciája.” Mi még mindig ebben az időkorszakban élünk - a Szent Lélek kitöltésének időszakában. Isten kitöltött a Lelkéből  minden testre - mely magában foglalja a nőket éppúgy,  mint a férfiakat. „.... a ti fiaitok és leányaitok prófétálnak...”
A leányok éppúgy prófétálnak majd, mint a fiak. 
Amikor fiatal baptista lelkipásztor voltam, néhány kollégám a baptisták közül óva intett engem ezektől a pünkösdi emberektől.
- Azok a pünkösdi emberek egészen biztosan tévelyegnek- mondta egyik alkalommal a testvér.
- Miből gondolod ezt? - kérdeztem.
- Még női prédikátoraik is vannak.
- Valóban?
- Igen. Megengedik a nőknek, hogy tanítsanak, bizonyságot tegyenek, még az összejöveteleiken is fontos szerepet kapnak. Ez pedig helytelen.
- Úgy gondolod?
- Igen. Nem helyes, hogy a nők prédikálnak, vagy bármilyen vezető szerepet vállalnak. A Biblia azt mondja: „A ti asszonyaitok hallgassanak a gyülekezetekben..."
- A mi asszonyaink nem ezt teszik.
- Na igen- mondta ő-, mi megengedjük nekik, hogy tanítsanak a vasárnapi iskola épületében, de a gyülekezeti épületben nem. 
- De hiszen ez nevetséges! - mondtam,  - És Jézus szerint, épp ezt csinálták a zsidók is. Az volt a szavajárásuk:
„Ó, a templom itt az oltár körül szent, de a többi része már nem az. Ott kint már azt csinálhatsz, amit akarsz. Juhokat árusíthatsz, és ott kint már az embereket is becsaphatod.” Jézus viszont ostorral űzte ki onnan a pénzváltókat.
- A vasárnapi iskola épületszárnya - folytattam - épp annyira szent, mint az istentiszteleti hely. És mellesleg, ami a gyülekezetet illeti, ahol ketten, vagy hárman összejönnek, ott egy gyülekezetet alkotnak. Nem az épület számít. Az épület csupán egy hely, ahol összejönnek. 

  Az újszövetségi gyülekezet nincs egy épülethez kötve. Pál és mások is többször írtak gyülekezetekről ennek és annak a házát említve. A gyülekezet összejöhet a szabad ég alatt, egy fészerben, egy sátorban, de akár egy nagy katedrálisban is.
 
- Péter Jóel próféciáját idézte Pünkösd napján, miszerint ezen időszakban a leányok és a fiak is prófétálni fognak. Prófétálni azt jelenti, hogy prédikálni, igaz? Akkor lehet a nőknek prédikálni?
- Háát, háát.... ezen egy kicsit még gondolkodnom kell - felelte. 
- Ha már ennél a témánál vagyunk – mondtam -, hadd mondjak még valamit. Női misszionáriusokat küldünk külföldre, és ezek a misszionáriusnők tanítanak és prédikálnak. Tanítanak más nőket és férfiakat, meg gyerekeket is. Nemrég olvastam az egyik missziós magazinban, hogy van olyan missziós központ, ahol egyáltalán nincsenek férfiak. Egy nő vezetése alatt áll ez a létesítmény. Valójában helyi gyülekezetnek lehetne nevezni és mi az engedélyünket adtuk hozzá. 

Hiszem, hogy következetlenség lenne azt mondani nekik: „Testvérnők, ti itt nem szólhattok! Nem beszélhettek a nagy gyülekezetben! Nektek hallgatnotok kell! Persze, elismerjük, hogy ott van rajtatok Isten elhívása, így elküldünk titeket a missziós területekre. Itt a gyülekezetben nem taníthattok és nem is prédikálhattok a férfiaknak, ott viszont megtehetitek. Majd aztán elküldjük ezeket a nőket a frontvonalakra, ahol a legnehezebb. Mi a különbség - kérdeztem ettől a férfitól - aközött, hogy itt prédikálnak a pogányoknak, vagy hogy ott prédikálnak a pogányoknak?”

„És mikor bementek, felmenének a felsőházba, ahol szállva valának: Péter és Jakab, János és András, Filep és Tamás, Bertalan és Máté, Jakab az Alfeus fia, és Simon a zélóta, és Júdás, a Jakab fia. Ezek mindnyájan egy szívvel - lélekkel foglalatosak valának az imádkozásban és a könyörgésben, az ASSZONYOKKAL és Máriával, Jézusnak anyjával, és az ő atyjafiaival együtt. Ap.csel. 1. 13-14
  Százhúsz ember - mind férfiak és nők - jött egybe a felső szobában Jeruzsálemben. Amikor a Pünkösd napja eljött, a Szent Lélek leszállt rájuk, ők mindnyájan betöltekeztek és mindannyian nyelveken szóltak - hangosan.
Ez a pünkösdi reggel egy igen dicsőséges reggel volt, mikor is a nők nem hallgattak!
„Igen - mondhatja erre valaki -, de az a felső szobában volt.”
  Ők ott gyülekezetet alkottak éppen úgy, mint ahogy bármely más épület is alkalmas a gyülekezet befogadására. Nem az épület teszi a gyülekezetet gyülekezetté! A gyülekezet attól lesz gyülekezet, hogy összejönnek az emberek imádkozni és Istent imádni - ez az összejövetel lehet akár a te otthonodban is.
  Biztos, hogy Kornéliusz házában is voltak jelen nők. Péternek a történtekről való beszámolójából tudjuk, hogy miként jelent meg Kornéliusznak Isten egyik angyala és mondta neki: „Küldj embereket Joppéba, és hívasd magadhoz Simont, ki Péternek neveztetik; ő szólni fog hozzád, olyan Igéket, melyek által megtartatol te és a te egész házad népe.” ( Ap.csel. 11. 13-14)
  Biztos, hogy Kornéliusz egész házanépe nem csupán férfiakból állt. Háza népéhez tartozott a felesége, a fiai, a lányai, stb. Amikor Péter megérkezett hozzájuk, ők egy gyülekezetet alkottak. Lehet, hogy belül voltak a házban, de nem ez a fontos, ők mindenképpen egy gyülekezetet alkottak. Isten Igéjét prédikálták. 
„Mikor még szólá Péter az Igéket, leszálla a Szent Lélek mindazokra, akik hallgatják vala e beszédet. És elálmélkodának a zsidóságból való hívek, mindazok, akik Péterrel együtt mentek, hogy a pogányokra is kitöltetett a Szent Lélek ajándéka. Mert hallják vala, hogy ők nyelveken szólnak és magasztalják az Istent." Ap.csel. 10: 44-46
  Figyeld meg, itt nem az áll, hogy ők hallották a férfiakat szólni, a nők viszont csendességben voltak. Péter azért küldetett, hogy prédikáljon az egész háznépnek, és ebből arra következtethetünk, hogy mivel a Szent Lélek mindazokra leszállt, akik hallgatták az Igét, a nők éppúgy, mint a férfiak, hangosan más nyelveken szóltak és magasztalták Istent.

A nők, akik prófétáltak
  Amikor Isten Lelke leszállott Máriára, Jézus anyjára, Erzsébetre, János anyjára és Annára, a prófétanők nem hallgattak, hanem szóltak.
„Fölkelvén pedig Mária azokban a napokban, nagy sietségben méne a hegységbe, Júdának városába, és beméne Zakariásnak házába, és köszönté Erzsébetet. És lőn, mikor hallotta Erzsébet Mária köszöntését, a magzat repese az ő méhében; és betelék Erzsébet Szent Lélekkel. És fennszóval kiálta, mondván...” Lukács 1: 39-42
  Amikor Isten Lelke leszállt Erzsébetre, ő fennszóval kiáltott, és elkezdett prófétálni. Az Úr adott neki egy üzenetet. Amikor Isten Lelke leszállott Máriára, ő hangosan elmondta azt a csodálatos próféciát, amit a Lukács 1. 46-55-ben olvashatunk.
- Na igen - mondja majd valaki -, de ez otthon történt. Otthon lehet. 
  Amikor Isten Lelke mozdul, amint az emberek imádják Őt, otthonukban, a nappali szobában vagy a gyülekezeti épületben, gyülekezeti összejövetelről beszélünk. Amikor pedig Isten Lelke mozdul, ami Istent illeti, nincs számára különbség férfi vagy nő között. Ha Isten Lelke egy nőre száll le, én nem fogom azt mondani neki, hogy hallgasson. Egyetérthetünk ebben? Ha egy nő éppen prédikál, én nem fogom azt mondani neki, hogy maradjon csendben, ugye ezzel is egyet érthetünk? Mert ha ezt megtennénk, ellenszegülnénk Isten akaratának. 
 „És vala egy próféta asszony, Anna, a Fánuel leánya, az Áser nemzetségéből (ez sok időt élt, miután az ő szüzességétől fogva hét esztendeig élt férjével, és ő mintegy nyolczvannégy esztendős özvegy vala), aki nem távozék el a templomból, hanem böjtölésekkel és imádkozásokkal szolgál vala éjjel és nappal. Ő is ugyanazon órában oda állván, hálát adott az Úrnak, és szóla ő felőle mindeneknek, akik Jeruzsálemben a váltságot várták.” Lukács 2. 36-38
  A Biblia prófétaasszonynak hívja Annát, ami egyszerűen a próféta női formáját jelenti. Anna hangosan szólt Isten házában. 
  Pál biztosan nem akadályozta a nőket abban, hogy a Lélektől kapott üzeneteiket elmondják. Mert az Úr azt mondta: „A ti leányaitok prófétálni fognak.”  Pál nem vonta vissza az Úr rendelését, mondván: „A leányaitok nem fognak prófétálni.” Ő ezt nem tette. És más férfi sem teheti ezt meg!
  Meg vagyok győződve arról, hogy Pál azt mondta: „Nem engedem meg, hogy a feleség a férjet tanítsa, sem azt, hogy uralkodjon felette!” Viszont, ha a férj nem keresztény, akkor semmit sem tud a feleségének tanítani és ez esetben a feleségnek kellene tanítani őt. A feleségnek még a hatalmat is át kellene vennie, ami pedig nem igazán az övé, mert a gyerekeket tanítani kell otthon. Ha a férj nem foglalja el a helyét a családban, nem olvas fel a Bibliából és nem imádkozik a gyerekekkel, akkor ezt a feleségnek kell megtennie. Az a feleség, aki megteszi ezt, nem szegül ellen Isten akaratának.
  De ha még meg is maradunk a King James fordításnál: „Nem engedem, hogy a nő tanítson”, lehet, hogy nem lett volna tanácsos abban az időben és a Római Birodalom ama részében a nőknek tanítani. Mára viszont megváltozott a helyzet, most már azok is, akik nagyon ellene voltak annak, hogy a nők szolgáljanak a gyülekezetben, ők is engedtek annyit, hogy megengedik a nőknek a vasárnapi iskolákban és más nyilvános iskolákban való tanítást.
„Pál ezzel azt akarta mondani - jegyzi meg valaki-, hogy a nőknek nem szabad a férfiakat tanítani.”
  Priscilla és Akvila Pál társai voltak, akikben ő nagy örömét lelte. És Priscilla, aki nő volt, tanította Apollóst.
„Nagy bátorsággal kezdett szólni (Apollós) a zsinagógában. Priszcilla és Akvila, miután meghallgatták, magukhoz vették őt, s pontosabban kifejtették előtte az Isten útját.” Apcsel. 18.26 ( Csia ford.)
„Na, egy férfit még lehet tanítani” - érvelhet valaki. De ha egy férfit lehet tanítani, akkor akár egy tucat férfit is. Ez olyan, mintha azt mondanánk, egy dollárt még lehet lopni, de ötöt már nem.
- Rendben van. A nők mindenhol taníthatnak, kivéve a gyülekezetben. 
  Ezt meg ki mondta? Ők összejöttek gyülekezetként. Hárman összejöttek az Ő nevében. Jézus nem adott arra vonatkozóan utasítást, hogy hol kell összejönniük. 
„Az Úr ad vala szólniuk az örömhírt vivő asszonyok nagy csapatának.” Zsoltárok 68.12
  Ez egy prófétikus zsoltár. Az Örömhírről - az Evangéliumról - beszél, és arról a napról, amelyben élünk.
  Néhányan, akik a nők szolgálatát ellenzik, nem szívesen veszik tudomásul, hogy a csapat szó az eredeti héber nyelvben nőnemben szerepel - és nem csupán egy nőnemben szereplő szóról van szó, hanem még ráadásul azt jelenti: asszonyok.
  Így szól Isaac Leeser fordítása, az eredeti héberből:
„Az Úr közölte az örömhírt, melyet női hírnökök hirdetnek, egy hatalmas sereg” Zsoltárok 68:12
  Végül is, az első ember - aki elment és hirdette Jézus feltámadásának örömhírét - egy nő volt. Elmenni és hirdetni annyit jelent, mint prédikálni. Jézus azt mondta neki: „Menj, és mondd meg nekik...” Ők azóta is mondják - és továbbra is mondaniuk kell.

Válaszoljanak a nők az elhívásra?
„Te jóváhagynád az Evangélium szolgálatára elhívott nők legális elismerését és bejegyzését?” - kérdezhetné valaki. „Betölthetik a nők az apostoli, a prófétai, az evangélista, a pásztori és a tanítói hivatalokat is?”
  Olvastunk Annáról, akit a Biblia prófétaasszonynak hív. Az Ige nem csak azt mondja, hogy prófétált - hanem prófétaasszonynak nevezi. Különbség van a kettő között!
  Ismertem egy szolgálónőt, aki ma már visszavonult, Isten hatalmasan használt evangélistája volt. A férje nem volt szolgáló, építkezési vállalkozó volt. Az asszony már azelőtt is prédikált, mielőtt a férfi elvette volna. A férfi házakat épített és meglehetősen meggazdagodott. Az asszony gyülekezeteket épített. Eljárt olyan kis városokba, ahol még nem volt evangéliumi gyülekezet, felállított egy sátrat, vagy szabadtéri összejövetelt tartott. Meg tudta nyerni az elveszetteket. Isten érintése volt rajta. Szolgálata során emberek százai jutottak üdvösségre és legalább hét olyan - még ma is működő - gyülekezetet ismerek, amely az ő szolgálata által jött létre.
„Ez egyáltalán nem helyes!” - tiltakozhat most valaki. Ha helytelen volt, biztos vagyok abban, hogy Isten megbocsátja ennek a nőnek, hogy emberek százait vezette üdvösségre, és beindított hét gyülekezetet. De nem, nem volt helytelen. Isten elhívása volt felette, és ott is tudott prédikálni, ahol másoknak nem ment. Ő elment, az emberek üdvözültek, majd létrejött egy gyülekezet. A férje felügyelte a gyülekezeti ház építésével kapcsolatos dolgokat. Az asszony mindig ott maradt addig, amíg a gyülekezet be nem indult, néha egy évet, néha két évet. ( Pál apostol néha még három évig is maradt az új gyülekezetnél.) Majd átadta a gyülekezetet egy férfi pásztornak és elment máshová.
  Azt mondta: „Valójában csak prédikáltam. Volt egy férfiakból álló vezetőség, akikkel a férjem tartotta a kapcsolatot. Az összejövetelekkel kapcsolatos összes dolgot a férjem intézte.”
  Ez a nő senki felett sem hatalmaskodott. P.C. Nelson, akinek jegyzetei felbecsülhetetlen segítséget nyújtottak számomra ezen témakörben, azt mondta:
„Hiszem, hogy általában az a legjobb, amikor gyülekezeteink és intézményeink élén isteni ajándékkal megáldott férfiak állnak. Ha viszont nem találunk ilyeneket megfelelő számban, akkor a nőtestvéreken a sor. Gondolj csak bele, hogy milyen sok csodálatos dolog jött létre istenfélő nők önfeláldozó, szent erőfeszítései által, anélkül, hogy a férfiak segítették vagy akár bátorították volna őket. Szigorú kézzel tartsuk vissza ezeket az asszonyokat, akiket Isten elhívott és természetes ajándékokkal és a Lélek ajándékaival felruházott? Ha Isten elhívta őket - kik vagyunk mi, hogy visszatartsuk őket? Engedjük meg Istennek, hogy kiküldje őket - hiszen Ő Az, Aki elhívta őket. És amikor Isten kész arra, hogy visszahívja őket, hagyjuk, hogy megtehesse. 
  Szerintem nagyszerű tanácsot adott Dad Nelson a következőkben:
„Ezt tanácsolnánk nőtestvéreinknek, akik prédikálnak, tanítanak, sőt még pásztorként, evangélistaként és misszionáriusként is szolgálnak. Amikor csak lehetséges, hagyják a keresztelést a férfitestvérekre, és legyenek elégedettek azon a helyen, ahova őket az Úr helyezi. Szolgálják Őt alázatosan, és szerényen és hűségesen maradjanak a helyükön, míg az Úr más területre nem hívja őket."

Befedjék a nők a fejüket a Gyülekezetben?
 „Akarom pedig, hogy tudjátok, hogy minden férfiúnak feje a Krisztus; az asszonynak feje pedig a férfiú a Krisztusnak feje pedig az Isten. Minden férfiú, aki befedett fővel imádkozik avagy prófétál, megcsúfolja az ő fejét.  Minden asszony pedig, aki befedetlen fővel imádkozik avagy prófétál, megcsúfolja az ő fejét, mert egy és ugyanaz, mintha megnyiretett volna. Mert ha az asszony nem fedi be fejét, nyiretkezzék is meg, hogy ha pedig éktelen dolog asszonynak megnyiretkezni, vagy megberetváltatni, fedezze be az ő fejét. Mert a férfiúnak nem kell befednie az ő fejét, mivel ő az Istennek képe és dicsősége; de az asszony a férfiú dicsősége. Mert nem a férfiú van az asszonyból, hanem az asszony a férfiúból. Mert nem is a férfiú teremtetett az asszonyért, hanem az asszony a férfiúért.  Ezért kell az asszonynak hatalmi jelt viselni a fején az angyalok miatt.  Mindazáltal sem férfiú nincs asszony nélkül, sem asszony férfiú nélkül az Úrban. Mert amiképpen az asszony a férfiúból van, azonképpen a férfiú is az asszony által, az egész pedig az Istentől.  Magatokban ítéljétek meg: illendő dolog-é asszonynak fedetlen fővel imádni az Istent?  Avagy maga a természet is nem arra tanít-é titeket, hogy ha a férfiú nagy hajat visel, csúfsága az néki?  Az asszonynak pedig, ha nagy haja van, ékesség az néki; mert a haj fátyol gyanánt adatott néki.  Ha pedig valakinek tetszik versengeni, nekünk olyan szokásunk nincsen, sem az Isten gyülekezeteinek.”    1 Korinthus 11: 3-16 

  Ha az ember csak átfut ezen a nagyszerű igeszakaszon, még azt hihetné, hogy Pál parancsba adta minden nőnek mindenütt és minden időben, hogy fátyolt viseljenek, vagy fedjék be a fejüket az istentiszteleti alkalmakon. Sok lelkiismeretes nő még manapság is fél levenni kalapját a gyülekezetben, nehogy megsértse ezt a bekezdést.
  A dolog lényege ettől a kérdéstől függ: Kötelező érvényű-e ez mindenütt és minden időben? Vizsgáljuk meg alaposan ezt az igeverset, mert ha manapság is kötelező érvényű, akkor be kell tartanunk azt.
  Mivel indokolja Pál, hogy a nőknek be kell fedni fejüket az istentiszteleti alkalmak során? Először is, nem mondja azt, hogy ez tiszteletlenség. Azt sem mondja, hogy ez nem tetsző Istennek. Ha ezt mondta volna, akkor ezt a parancsot nem lehetett volna kikerülni.

Tiszteletadás a Fejnek
  A második fejezetben már megbeszéltük, hogy mit mondott arról Pál, hogy a férj a feje a feleségnek. Pál érvelésének ez az alapja. A világosság kedvéért ismét a Weymouth fordításnak megfelelően olvassuk el azt az igerészt.
„Akarom pedig, hogy tudjátok, hogy minden férfinek feje a Krisztus, hogy a nőnek feje az ő férje, a Krisztusnak feje pedig az Isten. Ha a férfi fátyolt visel, mialatt imádkozik vagy prófétál megszégyeníti az ő fejét. Ha a nő befedetlen fejjel imádkozik vagy prófétál megszégyeníti az ő fejét, mert ez ugyanaz, mintha megnyiratkozott volna. Ha a nő nem visel fátyolt, vágassa is le a haját. Mivel szégyen, ha a nő levágatja haját, vagy megborotváltatik, viseljen inkább fátylat. Mert a férfinek nem kell fátylat viselnie fején, mivel ő Isten képe és dicsősége, a nő viszont a férfi dicsősége.” 1 Korinthus 11: 3-7 ( WEYMOUTH )
  Pál itt miért tiltakozik az ellen, hogy a férfiak befedett fővel imádkozzanak vagy prófétáljanak? Később ez majd világosan kiderül, itt legyen elég annyi, hogy a fátyol illetve a befedés, annak az elismerésére szolgált, hogy valakinek látható módon jelen van a "feje".
  Pál azt mondta, ha a nő fedetlen fővel imádkozik vagy prófétál megcsúfolja az ő „fejét”. Nem azt mondta, hogy megcsúfolja Istent, hanem az ő fejét, azaz az ő férjét, aki jelen van.
  A fátyol annak a szimbóluma volt, hogy a nő alá van vetve a férjének. Ez olyannyira elismert jelképe volt a feleség alárendelt helyét tekintve, hogy fontos házassági szertartás volt a fátyol felvétele. Marcus Dodd azt mondta: „A fátyol levetésével a keresztény asszonyok azt akarták kifejezni, hogy mivel tagjai lettek Krisztus Testének, így megszabadultak alávetett helyzetükből.”
  Ezt fejezi ki a még manapság is viselt menyasszonyi fátyol a házassági szertartás során. A „fátyol felvételének” szokása még mindig él, amikor valakit apácává avatnak. 
  Az exousia görög szót az angol nyelvű fordítás „erő”-nek fordítja a 10.versben (A Károli fordítás ezt a szót helyesen „hatalom’’-nak, „ szabadság’’-nak, „tekintély”-nek ,ill. „fennhatóság’’-nak fordítja). 
  Ennek a furcsán hangzó versnek adjuk vissza most más szavakkal a jelentését: „Ezért kell a feleségnek (a 8.és a 9.versben leírt tények miatt) befednie a fejét, hogy jele legyen annak; hogy a férje hatalma alatt áll, az angyalok miatt.”
  Újra látjuk itt, hogy ez nem egy általános nőkérdés, hanem a férj-feleség viszonyt érintő kérdés. Krisztus iránti tiszteletből a férfinek nem szabad befedni a fejét. A férje iránti tiszteletből azonban a feleségnek be kell fednie fejét – és meg kell ezt tennie még az angyalokra való tekintettel, mivel tudatában voltak, hogy a nyilvános istentiszteleten az angyalok is jelen vannak, és valamely rendetlenség megszomorítaná őket. 
  A bibliai időkben több figyelmet fordítottak az angyalok jelenlétének és szolgálatának, mint manapság. Nagyon jó hatással lenne az összejöveteleinkre és imacsoportjainkra, ha tisztában lennénk azzal, hogy ezen mennyei hírvivők jelen vannak. Ők valóban jelen vannak. Isten Igéje jelenti ki ezt.
  A baptisták körében ismert Gyülekezeti Szerződésben találjuk ezt a kifejezést: „Mi ezennel Isten, az angyalok és ezen gyülekezet jelenlétében ünnepélyesen és örömmel belépünk ebbe a szövetségbe…”,  elismerve, hogy az angyalok jelen vannak.

A társadalmi szokások tisztelete
  A következő ok, ami miatt Pál elrendelte, hogy a nők fedjék be fejüket a gyülekezetben, a bevett társadalmi szokások tisztelete volt. Figyeljük meg, mit mond a 16.versben: „ ….nekünk olyan szokásunk nincsen….”
„…hogyha pedig éktelen dolog asszonynak megnyiratkozni, vagy megborotváltatni, fedezze be az ő fejét.” (6.vers.)  Pál itt azt mondja, hogyha a nő a nyilvános gyülekezeti istentiszteleten fedetlen fővel jelenik meg, az ugyanaz, mintha levágott hajjal vagy borotvált fejjel jelenne meg. Ez ellentétes volt az akkori keleti szokásokkal.
  Manapság, a mi országunkban ez nem szokás. A nő attól nem tűnik szerényebbnek, ha a nyilvánosság előtt fátyolt vagy csuklyát visel. Manapság a női szerénységet az őszinte, természetes viselkedés, a nyílt arckifejezés, az őszinte tekintet jelzi, ahogy azt Pál idejében Korinthusban a fátyol viselete jelezte.
  Az erényes férjezett asszonyok fejükön hordták a férjüknek való alávetettség jelképét.  Ha egy asszony Pál idejében Korinthusban fedetlen fővel jelent volna meg a gyülekezetben, az megbotránkoztatta volna a gyülekezetet.  A kívülállók erkölcstelen, városi nőnek tartották volna az ilyen nőt.  Ezzel szégyent hozott volna az ő fejére, vagyis férjére.

Amerikai szokások
  Nekünk is megvannak a társadalmi szabályaink és szokásaink. A századforduló idején Észak-Amerikában a legtöbb gyülekezetben az volt a szokás, hogy egyik oldalon ültek a férfiak, a másik oldalon a nők. Én már majdnem ötven éve vagyok a szolgálatban, és jó pár évvel ezelőtt még prédikáltam olyan gyülekezetekben, ahol ez a szokás élt. A férfiak nem mertek a női oldalra ülni, és a nők sem mertek a férfiak oldalára ülni. Náluk ez volt a szokás.   Jobb, ha az ember alkalmazkodik az ilyen szokásokhoz, mert különben úgy gondolják, hogy veled van a baj. 
  Ha hatékony bizonyságtevője akarsz lenni az Úr Jézusnak, nagyon is alkalmazkodnod kell az emberek szokásaihoz. Biztos vagyok abban, ha nálunk meglenne az a szokás, hogy a feleségek fátyolt viselnek, nem lenne bölcs dolog megsérteni ezt a szokást.  Sok prédikátor szolgálata lett gyümölcstelen, mert nem tartották be a társadalom íratlan szabályait.
  A második világháború végén, az amerikai pünkösdi gyülekezet egyik vezetője elment Németországba, hogy találkozzon az ottani pünkösdi mozgalom vezetőivel. Volt egy bankett jellegű összejövetelük, ahol megvitatták terveiket az ébredési központok felállításával kapcsolatban. 
  Ez az amerikai ezt mesélte: „Náluk szokás volt, hogy megigyanak egy kis pohár bort étkezések előtt. Nem voltak borivók, csupán ez volt náluk a szokás. Engem viszont eléggé nyugtalanított a lelkiismeretem.
- Mit kell most tennem? Ezen töprengtem. Végül is, Isten Lelke így szólt hozzám: „Az Ige szerint mindent megehettek és megihattok, amit elétek tesznek, semmit sem tudakozódván a lelkiismeret miatt.”
Így én is szürcsölgettem a borból.
- Ekkor történt – mondta ő – hogy a német pünkösdi közösség vezetője odahajolt hozzá és ezt súgta a fülébe:  „Úgy  hallom, vannak olyan szentek Amerikában, akik kávét isznak.”  Tovább mesélte. Természetesen én magam is kávézom, mégis odafordulva ehhez a nőhöz, azt találtam mondani neki: Testvérnő, sajnálatos dolog, de tényleg így van. 
  Mialatt ez az ember náluk tartózkodott, nem ihatott kávét, mert ez sértette volna az ő szokásaikat. Tetszik nekem, ahogy a Weymouth-féle fordítás visszaadja ezt: „De ha valaki hajlamos arra, hogy okoskodjon ebben a kérdésben, nekünk nincs ilyen szokásunk, sem az Isten Gyülekezeteinek.” (16.v.) Más szavakkal, azt mondja itt Pál, hogy a Gyülekezet alkalmazkodjon az illető ország szokásaihoz.

Pál felhívása a természetességre
  Pál még egy felhívást tesz – természetes érzékeinkre hivatkozva. „ Avagy maga a természet is nem arra tanít-é titeket hogy ha a férfiú nagy hajat visel, csúfsága az néki? Az asszonynak pedig, ha nagy haja van, ékessége az néki…’’  1 Kor.11. 14,15
  A természet felruházta a nőt a szerénység és a visszafogottság jelképével. A fátyol, mely jelképezi a nő otthoni kötelességeinek való odaszánását, csupán mesterséges megfelelője haja természetes ajándékának.  Figyeld meg újra, Pál nem azt állítja, hogy ezt Isten mondta. Azt mondja Pál: „Avagy maga a természet is…” A természettel bizonyítja állítását. Kisebb fajta háborúkat folytattak, és gyülekezetek szakadtak szét e kérdés kapcsán: Tanítja-e a Biblia, hogy a nőknek hosszú hajat kell viselniük? Milyen hosszú a hosszú haj? És milyen rövid a rövid haj? Én évtizedekig végeztem pásztori munkát. Egyes helyeken valahogy csak boldogultam ezzel, bár feleségemnek nem volt hosszú haja, mint a többi nőnek. A nők hosszú hajukat szorosan befonták és összekötötték a fejükön. De az én feleségem feje mégis jobban be volt fedve, mint az övéké. Bármennyire is hosszú volt a hajuk, nem fedte be a fejüket. Az én feleségemnek a feje be volt fedve.
Most összegezzük Pál érvelését:  
1)     Nem mondja, hogy tiszteletlenség, ha a nő fedetlen fővel jelenik meg. Még csak    burkoltan sem céloz erre.
2)     Nem mondja, hogy ez Istennek nem tetsző dolog. 
3)     Azt viszont mondja: ez a szokás. És bölcs dolog megfelelni a szokásnak. 
4)     A természetességre hívja fel a figyelmet.
  Pál az egyetemes alkalmazás alapelveivel foglalkozott. Mivel viszont az idők és a szokások megváltoztak a nőkre vonatkozó illemszabályok tekintetében, semmi olyasmit sem fedezek fel ebben az igerészben, ami megakadályozhatná azt, hogy a nők fedetlen fejjel jelenjenek meg a nyilvánosság előtt a mi országunkban. Ha viszont olyan országban élnél, ahol ez a szokás, arra bíztatnálak, hogy felelj meg ennek a szokásnak.
 
 A keresztény nők megfelelő öltözete és ékesítése

„Hasonlatosképpen az asszonyok tisztességes öltözetben, szemérmetességgel és mértékletességgel ékesítsék magokat; nem hajfonatokkal és arannyal vagy gyöngyökkel, vagy drága öltözékkel,  Hanem, a mint illik az istenfélelmet valló asszonyokhoz, jó cselekedetekkel.”   1 Tim. 2: 9,10
„Hasonlóképen az asszonyok engedelmeskedjenek az ő férjüknek, hogy ha némelyek nem engedelmeskednének is az Igének, feleségük magaviselete által Ige nélkül is megnyeressenek; Szemlélvén a ti félelemben való feddhetetlen életeteket.  Akinek ékessége ne legyen külső, hajuknak fonogatásából és aranynak felrakásából vagy öltözékek felvevéséből való , hanem a szívnek elrejtett embere, a szelíd és csendes lélek romolhatatlanságával, ami igen becses az Isten előtt.  Mert így ékesítették magokat hajdan ama szent asszonyok is, akik Istenben reménykedtek, engedelmeskedvén az ő férjüknek.”   1 Péter 3: 1-5    
  A mi Urunk Jézus Krisztusnak van hatalma felettünk. Mivel Ő a mi Urunk, joga van arra, hogy szabályozza öltözetünket és minden mást is, ami érint bennünket. Látjuk napjainkban, hogy a divatnak nagyobb hatása van sok nőre, mint a mértékletesség parancsának. Még a világi emberek is megbotránkoznak azon, hogy sok, magát kereszténynek valló nőnek milyen hiányos az öltözete. Sajnálatos, hogy sok nő olyan divatvonulatokat követ, amelyeket kétes jellemű emberek terveztek a hozzájuk hasonlóknak, és nem azokat követik, akiknek törekvésük, hogy Isten dicsőségére éljenek.
  Valójában Péter azt mondja itt: Ne foglalkozz állandóan a külső emberrel. Viszont, mindenek előtt, legyen gondod arra, hogy a belső ember felékesítve legyen szelíd és csendes szellemmel. Ha első helyre helyezed a belső emberrel való foglalkozást, akkor majd nem lesz sok gondod a külső emberrel.
Az egyik szolgálónő, akit megtámadtak, mert rövid frizurát hordott, ezt mondta el:
  A Bibliában az áll, hogy a nőnek hosszú hajat kell viselni – vágtak vissza neki az emberek. De – mondta a testvérnő-, vannak más Igék is. És az Igét mindig más Igék világosságában kell értelmezni. Láttam, hogy Péter azt mondja: „Ne foglalkozzatok állandóan a külső emberrel – a hajatokkal – hanem legyen arra gondotok, hogy mindenek előtt a belső ember legyen feldíszítve egy csendes és szelíd szellemmel.” Ekkor rájöttem, hogy túl sok időt töltök a hajammal, állandóan azzal kellett foglalkoznom, hogy rendben legyen a hosszú hajam, de mióta levágtam, gyorsan megfésülködöm és kész. Az időmet a Biblia olvasásával és imádkozással tölthetem, sokkal szellemibb vagyok, és sokkal közelebb kerültem Istenhez, mint valaha is voltam. Azelőtt túl sok időt töltöttem a külső emberrel.  Péter a belső ember feldíszítését javasolja. Időbe telik a belső ember feldíszítése, mivel mindnyájunkban harc dúl a hústest és a szellem között. Nem hiszem, hogy szigorú szabályok lefektetésére lenne szükségünk vagy egy olyan listára, hogy mit szabad és mit nem.
  Meg kell találnunk az egyensúlyt ez esetben is. Én azt mondanám, hogy azoknak a nőknek, akik az Evangéliumot hirdetik, különösen nagy figyelmet kellene fordítaniuk arra, hogy a rossznak vagy az erkölcstelenségnek még a látszatát is elkerüljék. (Bölcs dolognak tűnik, ha a vezető szerepet ellátó emberek egy kicsit konzervatív módon öltözködnek.) Arra sincs jogunk, hogy véleményeinket vagy elképzeléseinket másokra erőltessük. 
  Maria Woodworth-Etter testvérnő a korai pünkösdi mozgalom szolgálója volt ebben a században. 1844-ben született, szolgálatát 1885-ben kezdte el. Hetven éves korában 22 000 embert befogadó sátorban prédikált erősítő berendezések nélkül.  Ő csak idősebb korában kezdte el szolgálatát, annak ellenére, hogy Isten már fiatal korában elhívta őt prédikálni, de a gyülekezete azt mondta, hogy a nőknek nem szabad szólniuk – ő pedig nem engedelmeskedett Istennek, és így kikerült az Ő akaratából. Nagyon sok szenvedésen ment keresztül. Első férje is meghalt. És végül, amikor már majdnem ötven éves volt és maga is közel került a halálhoz, azt mondta: „Rendben van, Istenem. Meg fogom tenni. Nem érdekel, mit mondanak a férfiak, mit mond a gyülekezet vagy bárki más. Prédikálni fogok, és a szolgálatodban fogok állni. Ezután kezdtek a dolgai jól menni.  Elolvastam egyik beszédét és elgondolkodtam felette, hogy mennyire igaz ma is és mennyire nem változott semmi.  Ezeknek a vezető evangéliumi prédikátoroknak a ’vesszőparipák’ meglovagolásáról beszélt. „Olyan sok prédikátor – mondta ő – kiválaszt magának egy dolgot, s az lesz a vesszőparipája, amin lovagolhat. „Néhányan csak a nők ruházatával foglalkoznak. Másról sohasem prédikálnak – de attól, hogy így vagy úgy öltözködsz, nem fogsz még a Mennybe jutni, vagy a Pokolba küldetni. Nekünk Jézust kell prédikálnunk, az embereket üdvösségre és Szent Lélekkel való beteljesedésre vezetnünk és hagynunk kell, hogy az Úr mondja meg nekik, mit tegyenek és mit ne. Ne harcoljunk más gyülekezetekkel. Ne harcoljunk keresztény társainkkal – tanácsolta ő – csak Jézust prédikáljuk, a Keresztet, a Vért és a Feltámadást. Megértettem, hogy Isten eljut olyan emberekhez is, akikről nem is gondoltam volna, hogy Isten őket is meg tudja érinteni; mert éhség van a szívükben. Ne prédikáljunk semmi ellen. Prédikáljunk valamiért.” 
  Bob Buess testvérünk könyvének 5.fejezetéből idéznék most, melynek címe: „ Az inga visszaleng, hogy helyrekerüljön a nők öltözködéséhez való viszonyunk”, és olvashatjuk Bob megjegyzéseit az 1 Péter 3:3,4-el kapcsolatosan:
„ Meg kell értenünk, hogy a nők arra kaptak utasítást, hogy a hangsúlyt a szív elrejtett emberére helyezzék, ne pedig a kirívó öltözködésre.
Igaz, hogy a nők nem viselhetnek nadrágkösztümöt?
  Nem, ha alaposan tanulmányozzuk az Igét rájövünk, hogy ez nem igaz. Imádkozz ezzel kapcsolatban. Engedd, hogy az Úr vezessen ebben. Itt van az, amit az Ige valóban mond erről:
„ Asszony ne viseljen férfiruházatot, se férfi ne öltözzék asszonyruhába; mert mind utálatos az Úr előtt, a te Istened előtt, aki ezt műveli.’’ V.Mózes 22:5 
Az Ige arról beszél, hogy a nők ne viseljenek férfiruhát, és hasonlóképpen a férfiak tartózkodjanak a női ruhák viseletétől. Vannak olyan homoszexuális férfiak, akik szeretnek női ruhát felvenni, szeretnek a nők szerepében tetszelegni. Meglátásom szerint itt erről szól az Ige, nem pedig arról hogy valaki felveszi a másik nem ruháját. Egy dolog biztos, a nő legyen csak nő, attól függetlenül, hogy nadrágot hord vagy pedig női ruhát. A hagyomány szerint a nőknek nem lenne szabad nadrágot viselniük. A Biblia semmit sem szól erről. Ha olyan emberekkel dolgozol együtt, akiknek eltérő nézetük van a nőkről és a nadrágviseletről, neked kell alkalmazkodnod hozzájuk, nehogy megbotránkoztasd őket. Ha úgy érzed, nem tudsz alkalmazkodni hozzájuk, akkor imádkozz, hogy olyan emberekkel kerülj össze, akik osztják nézeteidet. Mellesleg a női nadrágkosztüm  nem férfi viselet. Nagyon fontos, hogy kövessük a belső békénket.                                                                                                 Néhányan nagyon megmakacsolták magukat, azt tanítják, hogy a nők ne viseljenek nadrágot. Viseld azt, amit a társadalmi szokások megengednek abban az országban, ahol élsz, de ne próbáld nézeteidet diktatórikus szellemben másokra erőltetni. Elmondhatod véleményedet, de ne légy követelődző.
„ Akiknek ékessége ne legyen külső, hajuknak fonogatásából és aranynak felrakásából, vagy öltözékeknek felvevéséből való. Hanem a szívnek elrejtett embere, a szelíd és csendes szellem.” 1Péter 3:3,4                                 
Az Ige figyelmezteti itt a nőket, hogy a hangsúlyt a szív elrejtett emberére helyezzék. A nők legyenek gyengédek és nőiesek. Legyen szelíd és csendes a szellemük. Legyen a szerény szellemen a hangsúly, ne pedig az öltözködésen
  Bob Buess hazai dél-baptista misszionárius volt, és a spanyolul beszélő emberek felé szolgált az USA déli részén, amikor megírta az Ingalengések című könyvét. Könyve megírásának célja az volt, az ő szavaival élve: „….hogy az emberek lecsillapodjanak és megvizsgálják a különböző vitás kérdések más vetületét. Engedjük, hogy az inga visszalengjen Isten tökéletes akaratába, ahelyett, hogy megkötözzük magunkat dogmákkal és törvénykezésekkel.
 A misszionáriusoktól tudjuk, hogy a keleti országokban – különösen a második világháború előtt – a szegény, írástudatlan nők nehezen értették meg teljesen az Evangélium üzenetét.  Gyakran félbeszakították az összejöveteleket kérdéseikkel. Hangosan közbeszóltak és olyan dolgok felől érdeklődtek, mint hogy mennyibe került a misszionárius ruhája, vagy hogy mi célt szolgál valamely ruházati cikk. Lehet, hogy Pálnak is azért kellett bizonyos megszorításokkal élnie, mivel a helyzet hasonló volt Korinthusban, ahol mint tudjuk a történelemből , a nők iskolázatlanok voltak.                                                               
  Amikor először összetalálkoztam Charles E. Robinson írásaival, nagy érdeklődéssel olvastam őket. Ő a következőket mondta: „Azt hiszem, ki lehet jelenteni, és be lehet bizonyítani, hogy semmi igei megkülönböztetés nincs, ami a hitélet gyakorlását, vagy bármilyen ezzel kapcsolatos dolgot illet, és a nemeken alapulna. Isten szemében nincsenek férfiak vagy nők, csupán emberek.  Az a megkülönböztetés, amit Isten tesz Igéjében, nem a nemükben, hanem a családban elfoglalt helyükben van.” Ami a Gyülekezetet illeti, ami a szellemi dolgokat illeti, ami Krisztus Testét illeti, nincs különbség férfiak és nők között. Istennél semmi ilyen megkülönböztetés nincs.  Ezt tévesztették el sokan.  Férfi-nő kérdést csináltak belőle – holott nem az. Ez a férjre és a feleségre tartozó dolog.  A férfi nem feje a nőnek a gyülekezetben.  A férj feje a feleségnek otthon.  
Mert mindnyájan Isten fiai vagytok a Krisztus Jézusban való hit által.  
Mert akik Krisztusba keresztelkedtetek meg, Krisztust öltöztétek fel.  
Nincs zsidó, sem görög; nincs szolga, sem szabad; nincs férfi, sem nő, mert ti mindnyájan egyek vagytok a Krisztus Jézusban. 
  Galata 3: 26-28       Károli ford.
A Krisztus Jézusba vetett hiten keresztül ugyanis mindnyájan Isten fiai vagytok.  
Ahányan csak a Krisztusba bemerítkeztetek, a Krisztust öltöttétek fel.  
Nincs hát többé zsidó, sem hellén, nincs rabszolga, sem szabad, nincs férfi és nő, mert mindnyájan egyek vagytok a Krisztus Jézusban.                                    (Csia ford.)